- סדרה מקורית של NETFLIX -
צוות א', לעקוף מסביב... צוות ב', להתכונן לפשיטה.
לא לזוז! לא לזוז! על הרצפה!
בוארון!
לא לזוז! לא לזוז!
אל תזוזו! תרימו ידיים! תרימו ידיים!
הכול בסדר. הכול בסדר.
לברוח! לברוח...
מה?
תמשיכי עם בן.
לברוח! לברוח!
מכת אש! -מכת אש!
אביב...
אביב.
תקשיב לי טוב.
אתה חייב להוציא את הצוות מכאן.
רק אתה זוכר את הציר.
בוא איתי.
מכבי תל אביב לוחצת עכשיו חזק מאוד.
לו סילבר שומר על קטיני.
פלווארס חוסם בשבילו. קטיני מכין את הכדור...
לקיופק, קיופק הולך אל הסל... בפנים.
ושריקה לעבירה של לו סילבר...
פלאוורס משחק עם ארבע עבירות...
אביב?
אביב, תתעורר.
בן?
בן!
אימא!
בן?
אימא!
אביב.
אל תישאר כאן בגללי.
אין מצב.
אני נשאר כאן.
זה לא מה שאתה צריך לעשות.
אין מצב, אזולאי.
תחזור הביתה, אביב.
תחזור הביתה.
אני לא משאיר אותך כאן, אזולאי.
אביב...
תחזור הביתה.
הצלחת לשנות?
לא רציתי.
לא רצית...
למה?
בן!
יעלי.
אביב!
בוא.
איפה יעלי ? - היא בסדר.
היא בסדר, אל תדאג.
הימלר...
הימלר, תסתכל עליי.
הימלר, תישאר איתי, אחי.
תפתח את העיניים.
תסתכל עליי.
אחי, תישאר איתי.
הכול טוב, אחי.
הכול טוב.
לך ליעלי.
לך לבן.
הימלר, תפתח את העיניים.
תפתח את העיניים, תסתכל עליי.
הימלר...
בן!
אימא!
בן...
בן? - אימא!
בן!
יעלי!
בן!
זה בן... אני לא מוצאת אותו.
הוא נעלם.
אימא!
שחרר את הילד.
בחיים לא.
אתה יודע מי אני?
אתה הרגת את הילד שלי.
ואת בעלי.
זאת הייתה המתנה שלך לקצובר.
אז את באת עד לפה בשביל להרוג אותי?
בן! בן! - לא, לא, לא, לא, לא!
בן! -לא!
בן... בן!
בן! -לא!
בן!
תשחרר את הילד!
בן!
בן... בן!
בן!
את לא יכולה לירות בי.
אין לי אקדח.
תשחרר את הילד! -בן! בן...
בן...
תשחרר את הילד, בבקשה!
מצטער, אני לא יכול.
בבקשה, תשחרר את הילד!
בחיים לא. -בן!
אתה בסדר?
כן? -כן.
אביב דנינו ודובי אשכנזי, אלה שמותיהם...
ממשיכים להגיע דיווחים על האירועים בבוגוטה.
מפכ"ל המשטרה ייתן הצהרה רשמית במסיבת עיתונאים בצהריים.
יעל אשכנזי, מי שנחשבה מתה תשע שנים,
חזרה הבוקר ארצה.
יחד איתה חזרו שני ישראלים שככל הנראה היו חלק מהצוות
שיצא להציל אותה...
דובי, איך ההרגשה לפגוש את אחותך?
תזוז עם המצלמה, תנו להם לעבור,
תנו להם לעבור.
יעל, איך לחזור לארץ?
חזר ארונו של דותן פרידמן,
הישראלי שכנראה נהרג במהלך קרב היריות.
אביב, איך הייתה הטיסה?
אביב, דיברת עם ההורים?
תודה...
שבאת בשעה כזאת.
זה בסדר.
האמת ששמחתי שהתקשרת.
אז על מה אתה רוצה לדבר?
אני לא יכולה לדמיין מה עבר עליך מאז הפעם האחרונה שנפגשנו.
אולי פשוט אפשר לשבת פה קצת.
בשקט.
בטח.
זה בסדר, אביב.
לא תמיד חייבים לדבר.
מתי אני אראה אותה?
את מי? את יעלי?
כן.
בקרוב.
היא אינדיאנית?
אינדיאנית...
למה אינדיאנית?
סתם, שמעתי את אימא מדברת
שהיא חיה שם כמו אינדיאנים.
אה, כן, היא אינדיאנית.
יש לה נוצה אדומה כזאת, גדולה, על הראש.
באמת?
לא באמת.
בוא אליי.
פאק...
פאק!
אהובי, מה קרה?
אתה בסדר?
אני חייב לצאת מכאן, מריה.
אני חייב לצאת מכאן.
אבל מה אתה עושה? זה מזיק לך.
אני חייב לצאת מכאן.
אהובי, שמעת מה הרופא אמר, אתה צריך להירגע.
אתה צריך לנוח!
אני מפספס את ההלוויה של הימלר,
לא תהיה לו עוד אחת.
אהובי, תקשיב לי רגע.
אני יודעת כמה חשוב לך לנסוע עכשיו לישראל,
אבל אתה לא יכול.
אתה לא מבין את זה?
את לא תביני לעולם,
את לא ישראלית,
את מבינה?
טוב, ההורים שלי יבואו להיות עם הילדים.
איך אתה?
שבי רגע.
אני לא יכול יותר
לשקר.
אני לא רוצה יותר לשקר לך. אני...
אני לא רוצה לשקר יותר לילדים.
אני לא רוצה לשקר יותר לעצמי, אני...
אני אבין אם זה ישפיע עלינו.
הטלפון שלי לא מפסיק לצלצל.
כולם רוצים לדעת מה קורה איתך.
דורון והילדים כמובן רוצים לבוא
אבל אמרתי להם שאתה צריך קצת זמן.
תודה.
בהזדמנות תספר לי מה עבר עליכם.
אה?
כשתרצה.
כשהייתי שם...
נזכרתי באבא.
אבא?
אני הייתי שם,
כשהוא מת.
אני זוכר. - כן.
למה לא סיפרת לי?
אתה יודע איך אבא היה קורא לך כשהיית קטן?
טורנדו.
ואתה היית שובב.
אימא'לה...
לא חשוב מה עשית, תמיד סלחנו לך.
אתה היית הילד הכי שמח בעולם.
ואז אבא מת.
ובבת אחת פשוט הפסקת לדבר.
שבועות שלמים, חודשים, אני לא זוכרת.
לקחתי אותך לכל הרופאים, לכל המטפלים,
כולם אמרו אותו דבר,
שאתה מגיב לטראומה.
אבל אז בוקר אחד פשוט קמת
והתחלת לדבר כאילו כלום לא קרה.
אתה...
ואני כל כך רציתי לשמור עליך אז עשיתי...
עשיתי מה שאמרו לי.
לא להעלות את הנושא של המוות של אבא.
לא משנה שהיום, בדיעבד, אני יודעת שזאת שטות.
טוב, כולנו הכרנו את דותן.
הוא לא היה מוכן שאף אחד יספיד אותו חוץ ממנו.
הוא השאיר מכתב לפני שהוא נסע, הוא...
כנראה ידע שהוא לא יחזור.
אף פעם לא פחדתי מהמוות.
למרות שהיו בינינו יחסים די קרובים,
למרות שלפחות פעמיים הוא כמעט שם עליי ידיים,
לא פחדתי ממנו.
אבל הפעם אני מבין שהוא רציני.
הוא בא לסגור עסקה, הוא לא מתכוון לחזור בידיים ריקות...
תמיד שנאתי סיכומים,
אף פעם לא הייתי טוב בפרידות,
נוסטלגיה נראתה לי מצב צבירה של חולשה.
כל החיים שלי השתדלתי לחיות את ההווה,
עיסוק בעבר נראה לי בזבוז זמן.
אבל כנראה זה מה שערמומי בו כל כך, בעבר.
הוא תמיד שם.
אני מסתכל אחורה ואני מבין שחייתי בעבר הרבה יותר ממה שחשבתי.
למרות שהתעלמתי ממנו,
למרות שחשבתי שמה שהיה מת ונגמר,
העבר שלי רדף אותי,
לא ויתר עליי.
אם יש בי חרטה
היא על זה שלא הספקתי שתהיה לי משפחה משלי.
אבל החיים נתנו לי מתנה אחרת.
זכיתי להכיר אנשים שהיו כמו אחים שלי.
הרגעים הכי יפים והכי קשים בחיים שלי היו איתם.
ראבק, אני כבר מתגעגע אליכם
והאמת,
אני גם קצת כועס שזה נגמר.
אני לא יודע אם זה משנה משהו,
אבל אני רוצה לבקש סליחה ממי שאולי פגעתי בו,
בכוונה או סתם כי הוא נכנס לי בין הכוונות.
אני מקווה שלא תשכחו אותי כל כך מהר
ואם כן,
אני אבוא לכם בחלומות.
אוהב אתכם.
דותן.
כפרה.
אני מצטער על מה שאמרתי קודם.
יש לך על מה.
נכון,
את צודקת.
אני מצטער.
זה לא מוחק את מה שאמרת.
את יודעת,
ארבעתנו...
היינו... ככה.
אף אחד לא היה יכול לפרק אותנו.
אתה צריך להודות בזה, אהובי.
להודות במה?
גם אם תיסע לישראל,
זה אף פעם לא יהיה כמו פעם.
אבל זה עדיין הבית שלי.
לא.
אני הבית שלך עכשיו.
מוזר.
לראות את השם שלך חרוט על מצבה.
זה היה רעיון של דובי, לכתוב את השורה מהשיר הזה,
הוא אמר ש...
אהבת אותו.
מה שלום בן?
הוא בסדר.
יש עוד כל כך הרבה דברים שהוא לא יודע.
אני ארצה לראות אותו.
ברור.
אבל הוא צריך זמן.
ברור.
איך את?
כולם מסתכלים עליי כאילו אני איזה
רוח רפאים.
איזה הזיה... איזה הזיה שאת פה.
את יודעת...
היו לי כל כך הרבה שיחות איתך כאן.
היה פה איזה יום, באתי לפה בחורף.
ירדתי לפה, הייתי היחידי בכל המקום הזה,
ירד גשם מטורף.
אני יושב פה, בדיוק איפה שאת יושבת
ואני מבקש סליחה ואני צועק לשמיים כמו משוגע.
ואז באה רוח מהקבר ליד,
העיפה עציץ עם פרחים ישר לתוך הפרצוף שלי.
נשבע לך, הייתי בטוח שזו הרוח שלך
אומרת לי, תסתום.
תסתום כבר.
על מה ביקשת כל כך הרבה סליחה?
הייתי בטוח ש...
שאת זו שתבכי על הקבר שלי.
בסוף זה היה אני.
יעלי,
את חושבת שיש סיכוי? שיש לנו סיכוי?
סיכוי, אביב?
לנו?
את לא חושבת שאחרי כל מה שעברנו,
שיש סיבה?
יש סיבה לזה שאנחנו פה?
אתה לא מפחד שאתה נאחז במשהו שלא קיים?
אני קיים
ואת קיימת.
אני לא זוכרת את עצמי.
אותך...
אותנו.
אנחנו קיבלנו עוד הזדמנות, יעלי.
אביב ויעלי ההם לא קיימים.
הם מרגישים לי כמו זיכרון.
מחיים של אנשים אחרים.
הפרפר שלך.
אביב?
לא אמרתי לך תודה.
אני כל כך מפחדת.
אני ממש מפחדת.
גם אני.
הכול יהיה בסדר.